Verden har stoppet opp. Verden har stoppet opp.
I flere dager har det foregått noe vi ikke har sett på lenge.
Nyheter, sosiale medier og forsider-
-fokuserer ikke på det onde, men på det gode.
Ikke på krig og terrorister, men på kjærlighet.
Og alt takket være det rørende brevet fra Pius den 13.
Verden har stoppet opp. Stoppet opp for å snakke om kjærlighet.
Hellige Far. Du har innvilget Vatikanets pressesjef en audiens.
Hun venter utenfor.
Er du sikker?
Italias statsminister utsetter loven om beskatning av Vatikanet-
-og registrerte partnerskap. De venstrevridde støttespillerne raser.
Mange påstår at du står bak dette.
At du fikk statsministeren til å endre mening.
-Og det tror jeg også. -Det er mulig.
-Hva gjorde du? -Jeg ydmyket ham.
Du aner ikke hva man kan oppnå-
-ved å ydmyke sin neste. Men det er en hemmelighet ved det.
Han må ikke innse at han er blitt ydmyket.
Hvis jeg får lov til å si det... Så er du diabolsk.
Folk som kjenner meg godt, sier at jeg er en helgen.
Hvordan gikk det med patriarken av Moskva?
Patriarken av Moskva er kjedeligere enn å se på golf på tv.
Så hvilke beslutninger står vi overfor nå?
På onsdag skal du være fører for en tredjeklasse i Vatikanmuseene.
Allmektige Gud, hvilke ugjerninger begikk jeg for å fortjene det?
Jeg vet ikke om jeg kan komme da. På onsdag må jeg se på golf på tv.
-Du vil vel ikke skuffe barna? -Det er barna som har skuffet meg.
Likte du ikke barndommen din?
Alt jeg husker om den, er den at en dag bare var borte.
Klesklype. Kan noen bekrefte David Tanistones påstander?
Det vil jeg påstå.
Moren hans hadde et kort forhold til erkebiskop Kurtwell-
-da de studerte ved Washingtons katolske universitet.
Så gled de fra hverandre.
Hun valgte å føde sønnen, som den hengivne katolikken hun er.
Etter noen år med økonomiske problemer-
-bestemte hun seg for å be Kurtwell om hjelp.
Og det var sånn Kurtwell fikk vite om ham.
Men imens hadde et rent jordskjelv ødelagt mannens personlighet,-
-og brokkene raste rett ned over den unge mannen.
Resten må vi spørre Kurtwell om.
Jeg vil endre på noen ting. Du skal bli privatsekretæren min.
Søster Mary har fullført oppdraget sitt, og nå...
...vil hun gå videre.
-Har hun fullført oppdraget? -Ja. Barnepaven er blitt en mann.
Han trengte et moderlig nærvær. Nå trenger han en kollega.
Hva syns du om forslaget mitt?
Jeg kan ikke ta imot det.
-Hvorfor ikke? -Det ville være hyklersk.
Hva er det som er hyklersk?
Jeg er hom...homoseksuell, Hellige Far.
Og du vil fordrive alle de homoseksuelle fra kirken.
-Ingen regel uten unntak. -Jeg støtter ikke unntaket for meg.
Jeg støtter ikke regelen.
Det er en stor tabbe ikke å godta homoseksuelle.
Det er en stor tabbe å sammenligne dem med pedofile, som du gjør.
En uakseptabel generalisering.
Hvorfor kan dere ikke se det? Du, av alle mennesker?
Du som skrev de hjerteskjærende kjærlighetsbrevene.
Det er bare vold i pedofili. Det er bare kjærlighet i homoseksualitet.
Du vil ikke bli sekretæren min, men du gjør allerede jobben.
Du gir meg råd. Det er det en personlig sekretær gjør.
Jeg vil ikke bare gi råd.
-Jeg vil at du skal ta imot dem. -Ingen merker hvor mye jeg godtar!
Det er en paves skjebne. Det er maktens skjebne.
Prøv å holde følge med meg. Hvis jeg ber deg om å bli personlig sekretær,-
-revurderer jeg da ikke allerede meningene mine om det?
Eller trodde du virkelig jeg ikke visste at du var homoseksuell?
Eller at du ble seksuelt misbrukt som barn?
Jeg visste det også. Det var derfor jeg sendte deg til Kurtwell.
Derfor vil jeg ha deg hos meg. Vi må jobbe med framtiden.
Man må ha den riktige motivasjonen. Det har du.
Riktig motivasjon kan forandre verden.
Du har forandret deg.
Siden du kom tilbake fra turen.
Hvordan har jeg forandret meg?
Du har forvandlet redsel til sinne.
Veldig bra, Gutierrez.
Veldig bra.
Jeg ber dere...
...om å gi meg deres klokeste innsikt.
Når alt kommer til alt, mer enn på Gud,-
-så må man tro på seg selv, Lenny.
Har dere noe...litt bedre?
Det er en banal platthet.
Hvis du bare visste-
-hvor sann en banal platthet kan være, min kjære kollega.
For se på oss. Vi er makten.
Og makt er en banal platthet.
Vi vil behandle deg en dag, Deres Hellighet.
-Hva mener du? -Du vil bli helgenerklært.
Jeg har ikke noe behov for å klatre høyere i karrieren.
Bønnene dine, Hellige Far... De rører Gud.
Jaså? Når da?
La oss se bort fra forklaringen om hva du gjorde som 14-åring-
-med den alvorlige syke vaktmesterkona som ble helbredet.
Dette er fakta:
Esther og Peter var ufruktbare, sterile, ikke fruktsommelige.
Den unge kvinnen betrodde seg til deg, og du...
Du sa ikke det alle andre ville sagt: "Gå til legen." Nei.
Istedenfor, Deres Hellighet, ba du.
Og Esther ble gravid og fødte et vakkert barn.
Dessuten ble det åpenbart at søster Antonia-
-var en uverdig kvinne. En som gjorde ugjerninger.
Du hadde makt til å avsette henne. Du hadde makt til å straffe henne.
Du hadde bare trengt å skrive under et dokument, men det gjorde du ikke.
Istedenfor valgte du å be... i regnet...
...knelende på asfalten ved en rasteplass.
I samme øyeblikk jaget Guds straff søster Antonia bort fra scenen.
Det er sånne ting helgener gjør.
De blir drevet av en tro så solid...
...at de tror på Gud, på Guds makt,-
-før de tror på menneskenes makt.
Sånn som du ser det, er det mer sannsynlig med et under.
Vi må bare holde ørene åpne.
Og ørene dine er alltid åpne for den velsignede Juana?
Hun besøkte barna på sykehuset da hun var 15.
Hun hadde med seg tangeriner. Det viktige var ikke om de spiste dem.
Hun ville at de skulle skrelle dem, klemme på skallet-
-og sprøyte fruktenes sterke, uforglemmelige duft på hverandre.
Så sa hun til barna:
"Jeg vil forlate dere, og dere vil forlate meg."
"Men det gjør ikke noe. Alt som blir igjen på jorden, er godhetens duft."
Jeg kunne hørt på deg i timevis. Historien forteller noe viktig.
Hva da?
At godhet, hvis den ikke blir kombinert med fantasi,-
-kan bli ren ekshibisjonisme.
Hvis du vil vite alt om den velsignede Juana, har vi en sjanse.
Hver jul samles mirakelbarna, som nå er i 50-årsalderen,-
-på et torg i Guatemala City og forteller hvordan de ble leget.
Jeg har vært der. Det var veldig rørende og uforglemmelig.
Alle ville bli overlykkelige hvis du kom.
Foreslår du at jeg skal være i Guatemala i julen?
-Ja. Det er en minneverdig gest. -Greit. Da drar vi til Guatemala.
Men det skal være et lite og privat møte-
-uten folkemasser og uten press.
-Bare oss og mirakelbarna. -Det skal bli nøyaktig som du ønsker.
Greit, barn. I dag skal vi ta en rundtur i Vatikanmuseene.
Og jeg skal være føreren deres.
Før snødde det, og nå regner det.
-Snø er finere enn regn. Ikke sant? -Ja!
Men hvis det regner, må det bety at dere har vært slemme barn.
-Hvorfor det? -Hvorfor det?!
Fordi regndråpene er Jesu tårer.
Og hvis Jesus gråter, må det bety at dere har gjort ham sint!
Hva er det? Jeg tullet jo bare.
Ha litt humoristisk sans, for søren!
Sånn gjør vi det, barn: Vi går og spiser burgere og pommes frittes,-
-og så fortsetter vi på rundturen etter lunsjen.
Bli med meg!
Vil ikke du ha hamburgere og pommes frittes?
Mamma vil at jeg skal holde meg til Middelhavsdietten.
Jeg forstår.
Jeg vil ikke ha en mamma med skjegg.
Du må lære å nøye deg med det du får.
Jeg vil ikke nøye meg med noe.
Du har rett. Jeg vil heller ikke nøye meg med noe lenger.
Hvordan har du det?
Hvem? Jeg? Jeg er alltid i godt humør.
Jeg har alltid forbundet godt humør med dumhet.
Og ikke uten grunn. Men du aner ikke hvor mye energi-
-som kommer av godt humør og dumhet.
Hva var det du ville si?
Jeg ville oppdatere deg på en anket-
-i tidsskriftet jeg har vært redaktør for i åtte år, Universo Católico.
-Hva handler den om? -Vi har spurt ulike mennesker...
...om de ville ønsket å delta i en gudstjeneste holdt av paven.
-Hvor mange? -99 % av katolikkene.
Og ville det forandret noe?
Nei, Deres Hellighet. Det ville ikke forandret noe.
-En pave forandrer ikke folk. -Ja vel.
Da bekrefter du-
-at det ikke er noen grunn for meg til å vise meg offentlig.
-Nei, det er en grunn. -Hva skulle det være?
Hvis du vise deg offentlig, hjelper du dem med å komme i godt humør.
-Jeg er ingen komiker. -Det betyr ikke noe.
Det er selve forestillingen som får dem i godt humør.
-Det er ikke min plikt. -Jo. Jo, det er det.
Deres Hellighet.
Du har forandret deg mye siden du ble pave.
Lidelser forandrer oss, Aguirre.
Men ikke det gode humøret.
Accipe anulum de manu Petri...
...et noveris dilectione Principis Apostolorum dilectionem tuam-
-erga Ecclesiam roborari.
-Hva har skjedd med hendene dine? -Hellige Far.
Kulden i Alaska. Når jeg holder messer utendørs...
Har du ikke prøvd hudkrem?
Jeg er allergisk. Og så er det reumatismen min.
De ser ut som Kristi hender på korset.
Gud velsigne deg, Hellige Far.
Jeg kan ikke holde et glass lenger.
Han het Jack Walser.
Han var vaktmester i det huset der vi bodde...
...før Herren kalte på meg.
Han hadde delt opp leieboerne i to kategorier:
De innfødte og nomadene.
Familien min tilhørte nomadene,-
-for vi hadde ikke den økonomiske stabiliteten til de innfødte.
En dag ringte Jack på døra klokka ti på formiddagen.
Han trodde at jeg var på skolen.
Men den dagen-
-lå jeg hjemme i senga, med feber.
Døra til rommet mitt sto åpen.
Han strakte seg ut på sofaen der faren min pleide å høre på radio.
Den ble klissvåt av de våte klærne hans.
Så sa han at festen var slutt for oss nomader.
Husverten hadde bestemt seg for å fordoble husleia.
Han sa det som om han hadde noe godt, noe velduftende, i munnen.
Så vinket han til meg at jeg skulle komme nærmere.
Og han sa...
...med en tone jeg aldri hadde hørt: "Gå ned på kne."
Til slutt...
...sa han det mest vulgære jeg har hørt.
Han sa: "Det fins bare to grunner til å legge seg på kne."
"Den ene er å be. Den andre er å kjenne seg selv."
Jeg var bare 12 år gammel, hellige far. Jeg var 12 år gammel!
Du må fortsette, erkebiskopen. Historien din er ikke slutt ennå.
-Hva mer vil du vite? -Hva som skjedde etterpå.
Du lurer på om jeg ble som Jack Walser som voksen?
Det er alt du bryr deg om. Hva bryr du deg om en gutt på 12 år på kne-
-foran en mann i våte klær en kjølig februardag i 1955?
Vi bryr oss om alle barn, erkebiskop.
Alle.
Ja vel.
Det er like greit å få gjort det.
Ja, Hellige Far.
Resten av livet mitt...
...har jeg oppført meg... som Jack Walser.
Er det nok?
Kom hit, erkebiskop.
Jeg har tatt beslutningen min. Jeg sender deg tilbake til USA.
-Hvor vil du dra? -Til New York.
-Jeg vil dra hjem. -Ja da.
Hellige Far. Din medlidenhet er uendelig.
Evnen din til tilgivelse er uendelig.
-Jeg har ett enkelt ønske. -Hva som helst, Deres Hellighet.
Jeg vil være sikker på at du virkelig vil dra hjem.
Så jeg vil at du skal sette fingeren på New York. På jordkloden.
Ketchikan i Alaska.
Jeg kjenner til det stedet. Veldig hyggelig.
En liten by med 8000 innbyggere. Så kaldt at fingrene deler seg.
Men som nobelprisvinneren Brodsky sa:
"Skjønnhet ved lave temperaturer er skjønnhet."
Erkebiskop Kurtwell. Sykdommen din har forledet deg.
Det går rykter om at jeg skal forlate Vatikanet.
Du må innrømme at ryktene som går i Vatikanet,-
-nesten alltid stemmer overens med sannheten.
-Hvor skal jeg? -Dit du alltid har ønsket å være.
Hos barna. Du er foreldreløs.
Foreldreløse vil være hos barna for alltid.
-Vet du at jeg er foreldreløs? -Det har jeg alltid visst.
-Hvordan vet du det? -Det er vanskelig...
...for en helgen å svare på alle menneskehetens spørsmål.
-Får jeg kalle deg Lenny igjen? -Bare hvis jeg får kalle deg mor.
Ja, du får kalle meg mor.
-Men hvor skal jeg dra? -Til Afrika. Søster Antonias jobb.
Du skal ha ansvaret for 250 godhetslandsbyer.
Jeg vil gjerne åpne nye, bare for barn.
-Hva syns du? -Jeg syns det er lurt.
Til slutt må vi dra tilbake til der vi begynte.
-Og når skal du dra tilbake? -Hvor begynte jeg?
Du begynte med to hippieforeldre.
Jeg har sluttet å lete etter foreldrene mine.
-Sluttet å lete etter Gud. -Det må du aldri si om igjen.
Sannheten er at du aldri har lett. Du har gjemt deg.
-Når vil du at jeg skal dra? -I morgen tidlig.
Før du drar, hvis du vil,-
-kan du ta farvel med kardinalstatssekretæren.
-Vi ses, helgenen. -Vi ses, mor.
-Deres Hellighet? Er du ikke frisk? -Det går snart over.
-Skal jeg ringe legen? -Nei, det er ikke noe alvorlig.
-Skal jeg ikke ringe legen likevel? -Jeg er bedre nå.
Tror du på Gud?
Jeg... Ja, det gjør jeg.
Ikke jeg. De som tror på Gud, tror ikke på noe.
Du visste vel at jeg hadde forelsket meg i henne?
Selvsagt visste du det. Jeg er en åpen bok for deg.
Og nå er vi her igjen. Enda en gang det samme, gamle spørsmålet.
Hvem har sagt at man ikke kan elske Gud og en kvinne samtidig?
Noe har jeg ikke forstått om deg.
Om du heier på Lazio, som din far, eller på Napoli, som meg.
Du er tvetydig på det punktet.
Hva? Lurer du på hvor Tonino Pettola ble av?
Ja, du...
Det var sånn at Tonino Pettola... Herregud, for et kaos.
Jeg ville ikke, men paven... Altså, Tonino Pe...
Herregud. Jeg holdt på å si det. Du må tilgi meg, min venn,-
-men jeg kan ikke fortelle det til noen.
Selv ikke til deg, som er min beste venn.
Visse hemmeligheter bør bare en eneste person kjenne til.
Ikke vær sint. Jeg er glad i deg som sønnen jeg aldri fikk.
Men jeg kan ikke avsløre hva som skjedde med Tonino Pettola.
God jul, Girolamo.
Du hadde rett.
Når en foreldreløs modner, kan han finne en ny ungdom inni seg.
Og da har han noe å si.
Du har noe å si.
Jeg vet det. Jeg føler det. Og du kommer til å si det.
Du vil si det, Deres Hellighet. Du vil si det.
Du vil si det.
Du har en veldig tett sammenvevd familie, Deres Eminense.
Det var en hyggelig julaften.
Får jeg være taktløs og si noe som angår deg personlig?
-Vær så god. -Foreldrene dine forlot deg.
Det er ikke så veldig rart. Det fins mange grunner til å forlate et barn.
Ingenting tyder på at de er døde.
Du er blitt et av verdens mest berømte mennesker,-
-men de har ikke tatt kontakt med deg.
Jeg spurte meg selv hvorfor. Kanskje dårlig samvittighet?
Men håpet om forsoning burde være sterkere-
-enn skyldfølelser.
-Hva er da forklaringen din? -Den er veldig enkel.
De var hippier. De har antakeligvis de samme frihetselskende-
-og progressive meningene i dag som de hadde da.
Og så blir du verdensmester i meninger-
-som er stikk motsatt av deres.
Så de kontakter meg ikke fordi vi har ulike, politiske meninger?
Jeg sier at noen som har mot til å forlate et barn,-
-kanskje også har styrken til å skyve ham fra seg.
Hellige Far, flyet venter på oss.
Vi kan dra når du vil.
Vi skal ikke til Guatemala likevel.
-De vil bli så skuffet. -Ja, det vil de.
Men etter hvert vil de forstå det.
Da jeg var barn, ønsket jeg bare å bli kardinal.
Hva med deg, Hellige Far? Hva ville du bli da du var barn?
Jeg ville bli et barn.
-Og hvor er Gud nå? -I Venezia.
I Venezia? Og hvor bor han der?
Det er noe jeg må finne ut.
Ha meg unnskyldt.
Signora. Unnskyld meg. Takk, unnskyld.
Hellige Far.
Jeg har...noe tåpelig til deg.
Den er ikke verd noe, men jeg så den og tenkte på deg.
Det står at man kan se på mer enn 100 meters hold med den.
Hellige Far. Restaurantsjefen og hele personalet-
-lurer på om du kan velsigne dem.
De står bak deg og venter.
Hvis du snudde deg, ville det vært et lite mirakel.
Nei.
Det ville være en oppvisning.
Da de spurte henne: "Hvem er Gud?"
"Gud er en linje som åpner seg," svarte den velsignede Juana.
Hun var bare 14 år gammel.
Og ingen forsto hva det var hun prøvde å si.
Og så-
-stilte alle barna den døende, velsignede Juana utallige spørsmål.
"Er vi døde, eller lever vi?"
"Er vi trøtte eller energiske?"
"Er vi friske eller syke?"
"Er vi gode eller onde?"
"Har vi tid igjen, eller har den løpt ut?"
"Er vi unge eller gamle?"
"Er vi rene eller skitne?"
"Er vi tåper eller kloke?"
"Er vi sanne eller falske?"
"Er vi rike eller fattige?"
"Er vi konger eller tjenere?"
"Er vi gode eller vakre?"
"Er vi varme eller kalde?"
"Er vi lykkelige eller blinde?"
"Er vi skuffet eller glade?"
"Er vi tapt eller funnet?"
"Er vi menn eller kvinner?"
"Det spiller ingen rolle," svarte den velsignede Juana...
...der hun lå døende bare 18 år gammel.
Og hun la til...
...på randen av døden...
...med tårer i øynene:
"Gud lar seg ikke bli sett."
"Gud roper ikke. Gud hvisker ikke."
"Gud skriver ikke."
"Gud lytter ikke. Gud snakker ikke."
"Gud trøster oss ikke."
Og alle barna spurte henne: "Hvem er Gud?"
Og Juana svarte:
"Gud smiler."
Og først da forsto alle det.
Og nå ber jeg dere alle...om å smile!
Smil.
Smil!
Akkurat, smil!
Det er ingenting.
En dag kommer jeg til å dø.
Og da vil jeg endelig klare å omfavne dere alle.
Én etter én.
Ja, det skal jeg.
Jeg tror på at jeg vil gjøre det.
Hent legen.
SLUTT
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com